Hei, hei!
Teddy!
Ascultă-mă!
Ascultă! Nu vreau să plec, bine?
De ce ar vrea cineva asta? Am auzit multe aici.
Despre lumea exterioară. Despre atol,
despre testele bombei cu hidrogen.
Știi cum funcționează o bombă cu hidrogen?
- Cu... hidrogen? - E nostim.
Alte bombe explodează, corect?
Dar nu și cea cu hidrogen. Asta face implozie.
O explozie care e de mii, de milioane de ori mai distrugătoare decât o implozie.
- Ai înțeles? - Da, da...
- Ai înțeles? - Am mai spus o dată!
Dă-i drumul!
Nu!
Ce faci?
Isuse Cristoase, Teddy.
L-ați prins pe Billings?
Ce se întâmplă cu voi, băieți? Prindeți-i nu-i ucideți!
A sărit la noi.
Ajută-mă să-l ducem la infirmerie. La naiba.
Nu! Nu tu, nu tu. Tu mergi la o plimbare.
Haide!
Cawley o să mă strângă de boașe.
Laeddis.
Laeddis...
Ăsta-i iadul. Suntem în iad.
Te rog...
Mulțumesc.
Ajută-mă.
Pleacă!
Te rog, te rog!
Laeddis...
Mi-a spus că mă voi elibera de acest loc.
Ai promis.
Ai mințit.
Laeddis?
Laeddis!?
E al naibii de amuzant.
Ți-aud vocea.
N-o recunoști?
După toate discuțiile pe care le-am avut?
După toate minciunile pe care mi le-ai spus?
Lasă-mă să-ți văd fața.
Au spus că asta e casa mea.
Au spus că n-o să plec niciodată.
Iar tu ești pe cale să mă scoți.
Lasă-mă să-ți văd acum, fața blestemată!
De ce?
Ca să mă poți minți în continuare?
- Aici nu e vorba de adevăr! - Este.
- E vorba de prezentarea adevărului. - E vorba de tine!
Și Laeddis.
Despre asta a fost vorba tot timpul.
Am fost întâmplător.
O cale de intrare.
George?
George Noyce?
Nu, nu e posibil, nu poți fi aici.
Îți place?
Cine ți-a făcut asta, George?
Tu!
Cum adică?
Toate vorbele, toate vorbele tale nenorocite.
Și m-am întors aici din cauza ta!
George, o să te scot de aici.
O să găsesc o cale să repar asta. Mă înțelegi?
N-o să ies niciodată.
Am ieșit o dată, dar nu și a doua oară. Niciodată a doua oară.
- Spune-mi cum te-au adus aici. - Știau!
Nu pricepi?
Tot ce făceai. Întregul tău plan.
Ăsta-i un joc. Toate astea...
Sunt pentru tine.
Tu nu investighezi nimic.
Ești un șobolan nenorocit, într-un labirint.
George...
Te înșeli.
Serios?
Ai fost mult timp singur de când ești aici?
Am fost cu partenerul meu.
Nu ai mai lucrat cu el înainte, nu?
Ușurel...
E șerif federal din Seattle.
Nu ai mai lucrat cu el înainte, nu?
George, uite...
Cunosc oamenii. Am încredere în omul ăsta.
Atunci, ei deja au învins.
La naiba!
Or să mă ducă...
La far.
O să-mi scormonească prin creier.
Și sunt aici, doar din cauza ta!
George, o să te scot de aici. N-o să te ducă la far.
Nu-l poți ucide pe Laeddis și să dezvălui adevărul în același timp.
Trebuie să alegi. Înțelegi asta, nu?
Nu sunt aici, să ucid pe cineva.
- Mincinosule! - N-o să-l ucid. Îți jur!
E moartă.
Las-o în pace...
Las-o în pace.
Spune-i Teddy.
Spune-i că minte.
Trebuie să faci asta. Nu există altă cale.
- Las-o să plece. - Atunci când mi-ai adus acele flori...
Trebuie s-o faci!
Și ți-am spus că mi-ai rupt inima. Iar tu m-ai întrebat de ce?
Se joacă cu mintea ta.
Iar eu ți-am spus, că era de fericire...
O să te ucidă. O să te ucidă.
Vrei să descoperi adevărul? Atunci trebuie s-o lași în pace.
Nu pot. - Trebuie s-o lași în pace!
Nu pot! Nu pot.
Atunci nu vei părăsi niciodată insula asta.
Dolores?
Nu e în pavilionul ăsta.
A fost transferat...
În altă parte.
Dacă nu e în pavilionul A,
Mai poate fi într-un singur loc.
La far.
Hei!
Dumnezeu să ne ajute.
Șefu, avem probleme. Cawley și McPherson sunt în clădire.
Cawley a auzit că un infirmier s-a enervat tare pe un pacient,
apoi a fost trimis până pe acoperiș. S-a urcat să-l caute.
Să plecăm naibii de aici.
Pe aici.
Să mergem mai departe. Aparținem locului.
- Ce s-a întâmplat cu tine? - Cum adică?
Unde ai fost?
După ce l-am dus pe tipul ăla la infirmerie,
am aruncat o privire prin dosarele pacienților.
L-ai găsit pe Laeddis?
Nu.
- Nu l-am găsit. - Am găsit un lucru extraordinar.
Formularul lui de la internare.
Asta-i tot ce avea la dosar. Nu înregistrări de la sesiuni, nu incidente,
nu poze, doar asta. E ciudat.
Ia și te uită.
Mă uit mai târziu.
Ce se întâmplă șefu?
Mă uit pe el mai târziu, atâta tot.
Ashecliffe e într-acolo.
Nu merg la Ashecliffe.
Merg la farul acela.
Să văd ce naiba se întâmplă pe insula asta.
Iată-l.
La naiba!
Prea la sud. Va trebui să ne întoarcem.
Nu e cale să traversăm aceste stânci.
Ar fi o cale dacă vom coborî versantul, vedem ce-i în spatele copacilor...
Ar putea fi o cărare printre stânci.
Ce căutăm aici? Avem formularul de internare.
Avem dovada că aici sunt 67 de pacienți care public nu există.
O să merg la far, înțelegi?
Ce ar trebui să spun ca să te opresc.
De ce?
Pentru că a coborî acum pe întuneric, e sinucidere curată, de asta.
Bine.
Mai bine stai deoparte.
M-ai băgat în asta, șefu. Iar acum sunt blocat pe stânca asta.
Pe insula asta.
Fără ca nimeni să știe de noi. Iar acum... te comporți ca..
Ca ce anume?
Cum mă comport?
Ce naiba s-a întâmplat în acele celule, Ted?
- Cum crezi că e vremea în Portland, Chuck? - Sunt din Seattle.
Seattle?
Merg... singur.
Vin cu tine, partenere.
Am spus, singur.
Bine.
La naiba!
Știam că va dura... dar nu știam cât.
Chuck!
Haide!
Chuck!
Unde ești, prietene!
Chuck!
Cine ești?
Sunt Teddy Daniels.
Sunt polițist.
Ești șerif.
Corect.
Te deranjează...
Dacă-ți scoți mâinile de la spate?
De ce?
Să mă asigur că ceea ce ai, nu mă va răni.
O să-l păstrez...
Dacă nu te deranjează.
Din partea mea e în regulă.
N-am întâlnit demult o femeie.
Una adevărată.
Ți-ai ucis copiii?
Nu am avut copii.
Nu am fost căsătorită niciodată.
Am fost mai mult decât un pacient în Ashecliff. Am lucrat aici.
Ai fost infirmieră?
Am fost doctor, șerifule.
Crezi că sunt nebună?
- Nu, eu... - Și dacă spun că sunt nebună...
Nu prea ajută, nu-i așa?
Totul e ca în cărțile lui Kafka.
Dacă nu ești nebun
și protestezi, din contră,
le confirmi că ești.
Eu nu te urmăresc. Îmi pare rău.
O dată ce ești declarat nebun,
atunci tot ceea ce faci e denumit ca parte a nebuniei.
Protestele tale rezonabile sunt denumite, dezmințiri.
Temerile tale adevărate, sunt denumite paranoia.
Instinctele de supraviețuire sunt etichetate...
Ca mecanisme de apărare.
Ești mai isteț decât pari, șerifule. Asta probabil, nu-i un lucru bun.
Spune-mi un lucru...
Da...
Ce ți s-a întâmplat?
Am început să întreb despre transporturile mari de amital de sodiu.
- Și halucinogene pe bază de opiu. - Medicamente psihotropice.
Am început să întreb și despre operații.
Ai auzit de lobotomie trans orbitală?
Îi aplică pacientului electroșocuri,
apoi bagă în ochi un bisturiu și scormonește pe acolo
și scoate niște nervi.
Face pacientul mult mai supus.
Mai docil.
E barbar.
Fără scrupule.
Știi câtă durere pătrunde în corp, șerifule? Știi?
Depinde de locul unde pătrunde.
Nu are nimic de-a face cu carnea.
Creierul controlează durerea.
Creierul controlează teama, empatia, somnul, furia, foamea... totul.
Dacă l-ai putea controla?
Creierul?
Să re-creezi un om,
ca să nu simtă durerea.
Sau dragostea. Sau simpatia.
Un om care nu poate fi interogat pentru că nu are amintiri.
Nu vor putea lua toate aceste amintiri.
Niciodată.
Șerifule știi că nord coreeni au folosit pe americani, TBW,
in timpul experimentelor de spălare a creierului?
Îi transformă în soldați și trădători. Asta fac aici.
Crează fantome și le dau drumul în lume. Și fac lucruri pe care nimeni nu le-a făcut.
Nu ar putea. Aceste cunoștințe, aceste abilități...
Ar dura ani de zile.
Ani de zile de cercetări, experimente pe sute de pacienți.
De acum în 50 de ani, oamenii vor privi înapoi
și vor spune... aici a început totul.
Naziștii i-au folosit pe evrei, sovieticii
au folosit prizonieri în gulagurile lor, iar noi...
Am testat pacienți,
pe insula Shutter.
Nu, n-au făcut-o...
Înțelegi...
Că nu te pot lăsa să pleci?
Sunt șerif federal...
Nu mă pot opri.
Am fost un psihiatru stimat,
dintr-o familie respectabilă.
Nu a contat.
Te întreb...
Care au fost ultimele traume ale tale?
Ce contează?
Dacă e un eveniment particular în trecut
care ar putea fi considerat factor de pierdere a minții.
Pentru ca atunci când te închid aici...
Prietenii tăi, colegii tăi, vor spune... firește că a cedat.
Și cine n-ar face-o, după cele întâmplate.
Asta ar putea-o spune oricine.
- Absolut oricine. - Treaba e c-o vor spune despre tine.
Ce-ți face capul?
- Capul meu? - N-ai avut vise nostime?
Probleme de somn, dureri de cap...
Îmi plesnește capul de durere.
Iisuse!
Nu ai luat nicio pilulă, nu?
- Nici măcar aspirină? - Am uitat de aspirină.
Iisuse!
Și ai mâncat la cantină și ai băut cafeaua pe care ți-au dat-o.
Spune-mi că măcar ai fumat țigările tale.
Nu... nu.
Nu am făcut-o.
Durează între 36 și 48 de ore pentru ca narcoticele neuroleptice...
Să atingă nivelul suficient în sânge ca să-și facă efectul.
Întâi încep să-ți tremure mâinile.
Degetele mai întâi și apoi îți cuprinde toată mâna.
Ai avut coșmaruri în ultima perioadă, șerifule?
Spune-mi ce se întâmplă la far.
Spune-mi.
Operații pe creier.
De genul, "să deschidem craniul să vedem ce se întâmplă dacă tragem de asta."
Au învățat de la naziști.
Și apoi și-au creat stafiile.
Cine știe despre asta?
Adică pe insulă. Cine?
Toată lumea.
Haide, surorile, îngrijitorii?
- Nu e posibil... - Toată lumea.
Nu poți rămâne aici.
Ei cred că-s moartă și m-am înecat. Mi-e teamă că vin după tine, și mă pot găsi.
Îmi pare rău, dar trebuie să pleci.
O să mă întorc după tine.
N-o să fiu aici. Mă mut în fiecare zi. Un loc nou în fiecare noapte.
Dar pot veni să te iau, să te scot de pe insula asta.
N-ai auzit nimic din ce ți-am spus?
Singură scăpare de pe insulă e feribotul, și ei îl controlează.
N-o să pleci niciodată de aici.
Am un prieten.
Era cu mine ieri, dar am fost despărțiți.
L-ai văzut?
Șerifule...
Nu ai prieteni.
Iată-te.
Ne întrebam, când o să apari.
Ia un loc.
Haide.
Ai făcut o plimbare agale?
Pe afară.
Mă uitam prin jur.
Te-ai bucurat de ultimele daruri ale Domnului?
- Ce? - Darurile Domnului.
Violenta.
și am văzut un copac în livingul meu, a fost pentru mine
o mâna divină.
Dumnezeu iubește violenta.
- N-am observat. - Cu siguranță ai observat.
Altfel de ce ar fi așa de multă?
Suntem nebuni.
Așa suntem.
Plătim războaie, ardem sacrificii, jefuim și prădam
și sfâșiem carnea fraților noștri.
De ce? Pentru că D-zeu ne-a dat violenta să o suportăm în onoarea să.
Am crezut că D-zeu ne-a dat legile morale.
Nu mai sunt legi morale așa pure că furtuna asta.
Nu mai e lege de loc.
Nu mai e decât asta: violenta mea o poate învinge pe a ta?
- Nu sunt violent. - Ba ești.
Ești violent pe măsură ce ei vin.
Știu, pentru că și eu sunt violent pe măsură ce ei vin.
De la construirea societății am fost ridicați.
Am stat între tine și mâncare și ai aruncat cu pietre încercând să-mi iei mâncarea.
Bietul de tine
Cawley crede că ești inofensiv, că poți fi controlat, dar știu că ești diferit.
- Nu mă cunoști. - Ba da.
Ne cunoaștem de secole.
Dacă ar fi să-mi afund dinții în ochii tăi acum,
mă poți opri înainte de a te orbi?
Aș încerca.
Așa te vreau.
Pe unde ai umblat?
Aiurea. Ți-am admirat insulă.
Am uitat că o să pleci, acum că Rachel a fost găsită.
Cu siguranță.
Ce mai întâlnire...
Ah, da...
Se pare că o persoană neidentificată a fost ieri în pavilionul C.
A supus un pacient foarte periculos. Cu destulă ușurință.
Chiar așa?
Se pare că a avut o lungă conversație cu un schizofrenic paranoic, George Noyce.
Acest Noyce, așa ai spus că îl cheamă, nu?
- Vorbește doar tâmpenii, nu? - Absolut. Poate fi foarte supărător.
De fapt, acum două săptămâni, un pacient a fost atât de tulburat
de una din poveștile sale, încât l-a luat la bătaie.
O țigare?
Nu, mulțumesc. M-am lăsat.
Deci, o să pleci cu feribotul?
Categoric...
Cred că noi am obținut tot ce ne-am dorit de aici.
"Noi", Marshall?
Că tot veni vorba...
- L-ai văzut, doctore? - Pe cine?
Pe partenerul meu, Chuck.
Nu ai niciun partener, Marshall. Ai venit singur aici.
Știi ceva, aici am construit ceva important.
Iar lucrurile importante nu sunt înțelese la vremea lor.
Toată lumea vrea ceva peste noapte. Așa a fost întotdeauna.
Vreau să fac un lucru pe care oamenii, inclusiv tu, nu-l înțeleg
și nu am de gând să renunț fără luptă.
Se vede...
Spune-mi, din nou, despre partenerul tău.
Care partener?
Marshall...
Pleci undeva?
Nu. Doar... mă îndreptam spre feribot.
Mă tem că e în partea cealaltă.
Dacă aștepți puțin,
pot găsi pe cineva care să te ducă în port.
Ce e aici, doctore?
E... doar un sedativ?
- Te adoarme. - Dumnezeule...
Ce ai de gând să faci? Să mă omori?
El crede că meriți.
Pentru ce? Pentru că te-am provocat?
Scuză-mă, însă pe tine orice te provoacă.
Observații...
- Cuvinte... - Naziștii!
Și asta.
Și desigur, amintirile, visele...
Știai că cuvântul "traumă", înseamnă rană în limba greacă?
Iar cuvântul în germană pentru "vis" este "traumen".
"Ein traumen" -un vis-
Rănile pot crea monștrii.
Iar tu... tu ești rănit, Marshall.
Cred că ești de acord, atunci când vezi un monstru
trebuie să-l oprești.
- Sunt de acord. - Da...
Ce faci, scumpule?
Trebuie să ajungi la feribot.
Nu. Nu... nu.
Dacă lumea credea că Chuck e mort, atunci e perfect pentru experimentele lor.
Doar într-un singur loc l-ar duce.
Dacă mergi acolo, o să mori.
E partenerul meu. Dacă îi fac rău, dacă îl rețin fără voia să, trebuie să-l scot.
Nu mai pot pierde pe nimeni.
Nu merge acolo. Te rog, nu o fă, Teddy.
Îmi pare rău, draga mea.
Îmi place cravata acesta pentru că tu mi-ai dat-o.
Însă, de fapt...
E o cravată a naibii de urâtă.
Nu!
Nu mișca! Rămâi unde ești.
O să mă omori?
Nu. Nu o să te omor.
De ce ești udă, scumpo?
- Ce ai spus? - Știi foarte bine ce am spus.
Nu sunt gloanțe în pușca, apropo.
Ia loc.
Pentru numele lui D-zeu, usucă-te, altfel o să răcești.
Bine.
Cât de rău l-ai lovit pe paznic?
Nu știu despre ce vorbești.
Da. E aici.
Pune-l pe dr. Sheehan să-ți consulte omul înainte să-l trimiți aici.
Deci, dr. Shehan...
A venit cu feribotul în această dimineață.
Nu chiar.
Mi-ai distrus mașina. Îmi plăcea tare mult mașina aceea.
Îmi pare rău pentru asta.
Tremuri din ce în ce mai tare.
Cum e cu halucinațiile?
Pleacă de aici, Teddy.
Aici îți vei găsi sfârșitul.
- Nu e chiar atât de rău. - O să fie și mai rău.
Știu.
Dr. Solando...
Mi-a spus despre neuroleptice.
Chiar așa. Când ți-a spus?
Am găsit-o într-o peșteră de pe stânci. Însă nu o să ajungi la ea.
Nu mă îndoiesc.
Având în vedere că nu e adevărată.
Însă iluziile sunt mai puternice decât credeam.
Nu ai luat neuroleptice.
De fapt, nu ai luat niciun medicament.
Atunci, ce e asta? Ce naiba e asta?
Retractare.
Retractare?
De la ce? N-am mai băut nimic de când am ajuns pe insula asta.
De la clorpromazină.
Nu sunt adeptul medicamentelor, însă în cazul tău...
- Clorpro... cum ai spus? - Clorpromazină.
Același medicament pe care ți l-am administrat în ultimele 24 de luni.
Deci, în ultimii doi ani
ați avut pe cineva la Boston care mi-a dat medicamente.
Nu în Boston. Aici.
Ești aici de doi ani. Un pacient al acestei instituții.
După tot ce am văzut aici, doctore,
chiar crezi că mă poți convinge că sunt nebun, nu?
Știi cu ce fel de oameni am de-a face? Sunt șerif al Statelor Unite.
Ai fost șerif al Statelor Unite. Uite o copie a fișei tale
pentru care ai intrat în pavilionul C. E mărturia pacientului 67.
Dacă ai fi intrat în aripa principală, ne-ai fi putut "deconspira".
- Stai puțin... - Însă, cumva
nu ai avut timp să o citești. Poți să o faci acum.
Poți să o faci.
Pacientul e foarte inteligent, cu iluzii majore.
Veteran de armată decorat.
A fost închis pentru... eliberarea...
Fost șerif al Statelor Unite.
Cunoscută înclinație pentru violență.
Nu are remușcări pentru infracțiunile sale pentru că nu le recunoaște.
Pentru infracțiunile pe care le-a comis a inventat o serie de povestiri
care îl împiedică să recunoască adevărul faptelor sale.
M-am săturat de prostiile astea.
Unde e partenerul meu?
Unde e Chuck? Unde e?
Să încercăm altă metodă.
Numele de fată al soției tale a fost Chanal, nu-i așa?
- Nici măcar să nu vorbești despre ea! - Mi-e teamă că sunt nevoit.
Remarci ce au în comun aceste patru nume?
E Regula celor Patru.
- Andrew, ce vezi? - Dacă i-ai făcut ceva
- partenerului meu, e o încălcare... - Concentrează-te, Andrew. Ce vezi?
Numele... conțin aceleași litere.
Edward Daniels are exact aceleași 13 litere
ca și Andrew Laeddis. La fel ca și Rachel Solando
și Doloresc Chanal. Toate numele
- sunt anagrame ale celorlalte. - Tactici de intimidare.
Cu mine nu o să meargă.
Ai venit să cauți adevărul. Iată-l.
Numele tău e Andrew Laeddis.
Pacientul 67 de la Ashecliffe ești tu, Andrew.
Prostii!
Ai fost internat aici din ordin judecătoresc cu 24 de luni în urmă.
Infracțiunea ta e un groaznică. Una pentru care nu te poți ierta.
Așa că ți-ai inventat altă personalitate.
Să revenim la dovezi.
Ți-ai creat o poveste în care nu ești criminal, ești un erou.
Și ești în continuare șerif.
Ești aici la Ashecliffe datorită unui caz
și ai descoperit o conspirație.
Așa că orice ți-am spune despre cine ești sau ce ai făcut
le vei putea respinge ca fiind minciuni, Andrew.
Numele meu e Edward Daniels.
Am auzit fantezia aceasta timp de doi ani. Cunosc toate detaliile.
Pacientul 67. Furtuna. Rachel Solando.
Partenerul care-ți lipsește. Visele pe care le ai în fiecare noapte.
Ai fost atacat, însă e posibil să nu fi ucis niciun paznic.
Mi-aș dori să te pot lăsa să trăiești în lumea ta fantastică.
Chiar mi-aș dori.
Însă ești violent, antrenat, periculos. Ești cel mai periculos pacient de aici.
Ai rănit personalul, paznicii și alți pacienți.
În urmă cu două săptămâni l-ai atacat pe George Noyce.
Nu am făcut așa ceva!
- Tu ai ordonat ca el să fie atacat. - Nu am făcut așa ceva.
Dă-mi un singur motiv pentru care aș pune mâna pe el.
Pentru că ți-a spus Laeddis.
Și ai face orice să nu fi el.
Am un transcript al conversației pe care ai avut-o ieri cu Noyce.
Întotdeauna a fost vorba despre tine și Laeddis.
Scrie că e vorba despre mine și despre Laeddis.
Când l-ai întrebat ce s-a întâmplat cu fața lui,
a spus, și citez din nou, "tu ai făcut-o".
- A fost doar o expresie... - Aproape l-ai omorât.
Directorul și Consiliul Director au hotărât că ceva trebuie să se facă.
Dacă nu te vom însănătoși acum, chiar acum,
se vor lua măsuri definitive pentru a ne asigura că nu vei mai face rău nimănui.
Te vor desensibiliza, Andrew.
Înțelegi?
Da, înțeleg.
Înțeleg foarte bine.
Dacă nu vă fac pe plac, în micuțul vostru joc,
dr. Naehring mă va transforma într-una dintre fantomele sale.
Cum rămâne cu partenerul meu?
O să spui Departamentului de Poliție că el e doar un mecanism de apărare?
Bună, șefu`.
Ce naiba se întâmplă aici?
Lucrezi pentru el?
Îmi pare rău că nu s-a putut altfel. Cineva trebuia să aibă grijă de tine.
Adică, să mă urmărească, nu?
Să mă urmărească la fiecare pas.
Cine... ești?
Cine ești? Spune-mi.
Nu mă mai recunoști, Andrew?
Am fost psihiatrul tău principal în ultimii doi ani.
Eu sunt Lester Sheehan.
Ți-am povestit despre soția mea...
- Știu. - Am urcat pe o stâncă să te salvez.
Am avut încredere în tine. Am riscat totul venind aici, după tine. Totul!
Știu, șefu`.
Nu mai avem mult timp, Andrew,
Am jurat în fața Consiliului Director ca voi pune la cale
cel mai radical, extravagant spectacol
încercat vreodată în psihiatrie și că te va aduce înapoi.
Le-am spus că dacă vom finaliza acest spectacol
te-am putea determina să vezi cât de neadevărat sau imposibil este totul.
Timp de două zile ai văzut ce e aici.
Spune-mi, unde sunt experimentele naziste,
sălile de operație satanice?
Andrew, ascultă-mă.
Dacă dăm greș cu tine,
tot ce am încercat să facem aici va fi discreditat.
Totul.
Suntem în prima linie a unui război,
și acum, totul e în mâna ta.
Nu mișcați!
- Andrew, nu! - Numele meu e Edward Daniels.
Pistolul acesta e încărcat. Îmi dau seama după greutatea lui.
Înțeleg. Acela e pistolul tău, dle șerif? Ești sigur?
Inițialele mele sunt pe lateral. Pe butoi e zgârietură
de când Phillip Stanton m-a împușcat. De data asta nu te mai joci cu mintea mea.
Atunci trage. Pentru că doar așa vei scăpa de pe insula asta.
Andrew, te rog, nu.
Pistolul meu...
Ce i-ai făcut nenorocitului de pistol.
E o jucărie, Andrew.
Îți spunem adevărul.
Dolores era nebună. Maniaco-depresivă. Tendințe de sinucidere.
Tu erai alcoolic. Nu te-ai băgat. Ai ignorat tot ce ți s-a spus.
Te-ai mutat în acea casă de lângă lac după ce ea, în mod intenționat,
ți-a incendiat apartamentul de la oraș.
Mințiți, ticăloșilor!
Nu faceți decât să mă mințiți.
Aceștia sunt copiii tăi.
Serena...
- Henry... - Eu nu am copii.
Soția ta i-a înecat
la cabana de lângă lac.
Iar aici, micuța, cea pe care o visezi
în fiecare noapte.
Nu am avut nicio fetiță.
Cea care-ți spune în continuu că ar fi trebuit să o salvezi.
Să-i salvezi pe toți.
Fiica ta...
Numele ei e Rachel. Nu o să admiți că a trăit vreodată?
Așa o să faci, Andrew?
Îmi pare rău, scumpule.
Ți-am spus să nu vii aici.
Ți-am spus...
Că aici o să fie sfârșitul tău.
M-am întors. I-am condus până
la ieșirea din Oklahoma. Cred că am făcut peste zece opriri
de aici până în Tulsa. Aș dormi o săptămână.
Dolores?
Dolores?!
Dolores?
Scumpo...
De ce ești udă?
Mi-a fost dor de tine.
Vreau să mergem acasă.
Ești acasă!
Unde sunt copiii?
Sunt la școală.
E sâmbătă, draga mea.
Nu se țin cursuri sâmbătă.
La școala mea se țin.
Dumnezeule!
Doamne Dumnezeule, nu!
Haide, haide!
Te rog, Dumnezeule, nu.
Nu!
Să-i ducem în bucătărie.
Îi uscam...
Le schimbăm hainele...
Vor fi păpușile noastre vii.
Mâine îi putem duce la picnic.
Dacă m-ai iubit vreodată, Dolores...
Te rog nu mai vorbi.
Te iubesc.
Eliberează-mă!
Scumpo...
O să le facem baie...
- Te iubesc atât de mult. - Și eu te iubesc. Te iubesc.
Andrew...
Andrew, mă auzi?
Rachel! Rachel, Rachel...
Rachel.
Care Rachel?
Rachel Laeddis...
Fiica mea.
De ce ești aici?
Pentru că mi-am ucis soția.
De ce ai făcut așa ceva?
Pentru că ne-a ucis copiii.
Și mi-a spus să o las baltă.
- Cine e Teddy Daniels? - Nu există.
Nici Rachel Solando. I-am inventat.
De ce?
Trebuie să o auzim din gura ta.
După prima ei tentativă de sinucidere,
Dolores mi-a spus că...
are o insectă...
care locuiește în creierul său.
O putea simți...
plimbându-se de-a lungul craniului ei...
trăgând de orice fir, doar pentru distracție.
Așa mi-a spus.
Așa mi-a spus și n-am ascultat-o.
Am iubit-o atât de mult.
De ce i-ai inventat?
Pentru că nu pot accepta că Dolores ne-a ucis copiii.
I-am ucis... pentru nu am internat-o pe ea.
I-am ucis...
Iată care e teoria mea, Andrew. Am mai avut succes odată,
cu nouă luni în urmă, însă apoi ai dat din nou înapoi.
- Nu-mi amintesc. - Știu.
Te resetezi, Andrew. Ca și o casetă
care cântă în continuu într-o buclă fără de sfârșit.
Sper că ce am făcut aici e îndeajuns pentru a nu se mai întâmpla din nou.
Însă, trebuie să știu...
că ai acceptat realitatea.
Ai venit după mine, doctore?
Ai încercat să mă ajuți când nimeni nu mai voia.
Numele meu e Andrew Laeddis...
Și mi-am ucis soția în primăvara anului 1952.
Cum te simți în dimineața aceasta?
Bine. Tu?
Nu mă pot plânge.
Care e următoarea noastră mișcare?
Tu să-mi spui.
Trebuie să plecăm de pe insula asta, Chuck.
Să ne întoarcem pe continent. Orice s-ar întâmpla aici, nu e bine.
Nu-ți face griji, partenere. Nu ne vor prinde.
Așa e. Suntem prea deștepți pentru ei.
Da, așa e. Nu-i așa?
Locul ăsta mă face să mă gândesc.
Da? La ce șefu`?
Ce e mai rău?
Să trăiești ca un monstru...
sau să mori ca un om cumsecade.
Teddy?
Traducerea și adaptarea: dorula/FlorinA/Shadow/Subtitrari-noi Team
Resincronizarea textului: talyba23